Miami, Florida. Klokken 15.20 den 24. april 1946
Er det innsigelser mot at dommen avsies?
Dere kan fjerne meg, men dere kan ikke unngå det som vil skje -
- med dere og hele landet neste gang. Neste gang vil vi...
Ikke si mer før etter ankesaken.
Tiltalte, John Huberman, finnes skyldig i forræderi -
- mot USA av juryen i Southern District, Florida, Miami.
Han overleveres i riksadvokatens varetekt -
- for deretter å sone en fengselsstraff på tyve år.
Tiltalte overleveres i United States Marshals varetekt.
Her kommer hun.
- Et øyeblikk, miss Huberman... - Se denne veien!
- Har du en kommentar om faren din? - Fikk han som fortjent?
Gleder det deg at han blir straffet for å ha arbeidet for tyskerne?
Si fra hvis hun prøver å reise fra byen.
Kan vi få litt mer å drikke, mr Hopkins?
Ble du virkelig forfulgt av en politimann, Alicia?
- Hverken du eller jeg skal ha mer. - Ikke vær dum nå.
Alle har utstoppet fisk på veggene her. Hvor får de dem fra?
Har jeg ikke sett deg før? Nå, blås i det.
- Jeg liker ubudne gjester. - Han kom sammen med meg.
- Jeg vil gjerne følges av politi. - Jeg hater sleipe politifolk.
Men jeg er en merket kvinne og kan finne på å sprenge Panamakanalen.
Det kler deg ikke å være redd politiet. Det er overstått i morgen.
- Vi seiler klokken ti. - Bare drar?
Vis meg en fisk, så viser jeg deg en løgner.
Vi skal være om bord klokken ni. Etter en uke i Havanna -
- er saken til faren din glemt. - Elsker du meg, Commodore?
- Hva skal du? - Fiske.
Drikker du ennå? Jeg liker deg.
- Vi ses om bord klokken ni, Alicia. - Det må jeg tenke på.
- Jeg må nok etterlate ham her. - Beklager. Dere må gå alle sammen.
God natt.
Det holder til en drink hver. Synd med isen. Den er vekk.
- Hvem er vekk? - Isen.
Hvorfor liker du den sangen?
Fordi det er bare tull.
Ikke noe er som en kjærlighetssang for å få en til å le.
- Er det ikke litt tett her? - Kanskje.
Hva med...
...en liten piknik?
Ute?
Det er for varmt til en piknik her inne.
- Vil du drikke ut? - Det er synd å la være.
Du er litt av en type.
- Bilen min står utenfor. - Gjør den vel.
- Skal vi kjøre en tur? - Gjerne.
- Og gjestene dine? - De krabber nok ut selv.
Jeg vil kjøre. Bare så du vet det.
- Skal du ikke ta på en jakke? - Jeg får nøye meg med deg.
Vent litt. Ta på denne, ellers blir du forkjølet.
- Hvordan kjører jeg? - Ikke så verst.
- Redd? - Nei.
- Du er vel ikke redd for noe? - Ikke særlig mye.
- Tåken er fæl. - Det er håret i øynene dine.
- Hva viser speedometeret? - 105.
Jeg vil opp i 130 og tørke det fliret av ansiktet ditt.
Jeg liker ikke menn som flirer av meg.
Politi. Politiet er etter oss.
Jeg blir kvalm.
Han vil snakke med deg.
Fyllekjøring. Annen gang. Nå åker jeg inn.
Hele familien i fengsel. Blåser jeg i.
Nå, ute og morer dere?
- Du burde være i seng. - Beruset?
- Et øyeblikk... - Ingen innvendinger, takk.
Unnskyld, men du sa ikke noe. Klarer du det?
Hvor er boten? Han ga meg ikke noen bot.
- Hva heter du? - Devlin.
Du viste betjenten noe. Han gjorde honnør.
Jeg så det! Falske krapyl! Du er politimann!
- Det må vi diskutere senere. - Ut av bilen min!
- Jeg kjører deg hjem! - Langt ifra!
Ut av bilen! Du trengte deg på. Som han med brillene.
La meg være! De skygger meg for å få noe på meg!
Kan du roe deg ned? Bra, flytt deg nå.
Drikk det.
- Hva er det? - Drikk.
Drikk alt.
Går det bedre?
Du blåser vel i hvordan jeg har det.
Din... purk.
Hva er dette? Hva er du ute etter?
- Det der i kveld... - Jeg ville være vennen din.
- Så du kunne sette meg inn. - Jeg har en oppgave til deg.
Kom ikke her og si...
Dere purk kan bare ha en eneste oppgave til meg.
- Glem det, mr... - Devlin.
- Jeg er ikke tyster. - Vi har en oppgave til deg i Brasil.
- Gå nå. Du kjeder meg. - Noen av de tyskerne -
- som betalte faren din er i Rio. Vi prøver å røyke dem ut.
- Sjefen min tror at datteren til en... - Forræder?
Hun kan være verdifull i arbeidet og rette opp på sin fars feil.
- Hvorfor? - Av patriotisme.
Stygt ord. Nei, takk. Jeg liker hverken patriotisme eller -
- patrioter. Veiv flagget med den ene hånden og stjel med den andre.
Den patriotismen står jeg helst over.
Vi har avlyttet deg i tre måneder. Samtaler mellom John Huberman -
- og datter Alicia, 9. januar 1946, kl. 18.30, Miami Beach, Florida.
- Bevisene ble ikke brukt i retten. - Jeg vil ikke høre det.
- Vi kan tjene mange penger, Alicia. - Nei, har jeg sagt.
- Du får alt det du ønsker deg. - Jeg hører ikke etter.
- Det er ikke ditt fedreland. - Min mor er født her.
- Vi er amerikanske statsborgere. - Hør på meg.
- Du vet ikke hva vi står for. - Jo! Både du og dine mordere!
- Jeg hater deg nå, jeg vet det! - Sånn snakker ikke min datter!
Jeg hater dere alle, og jeg elsker dette landet. Jeg elsker det!
Jeg ser dere heller henge enn å motarbeide det.
Gå din vei, ellers melder jeg deg.
Jeg vil ikke høre mer om de råtne planene dine.
Det beviser ikke særlig mye. Jeg meldte ham ikke.
Det hadde vi heller ikke ventet. Hva sier du?
Gå og la meg være. Jeg vil leve mitt eget liv.
Jeg vil more meg og le sammen med mennesker jeg liker.
Fri meg for sleip purk. Jeg foretrekker folk av mitt eget slag.
- Som liker meg og forstår meg. - God morgen, Alicia!
Vi seiler med tidevannet. Er du klar?
- Du har vel ikke glemt det? - Jo, nesten.
Det meste er om bord alt. Vi ligger nede ved hotellbrygga.
Du er søt. Den søteste jeg kjenner.
På gjensyn.
Flyet går i morgen tidlig.
La gå. Best du sier det til ham.
- Jeg snakker med henne. - Vi ses.
- En kjekk herre. - Dere møtes i Rio.
- Jeg skal ikke møte noen i Rio. - Jo. Det er sjefen vår, Paul Prescott.
Sa han noe om oppgaven? Ingen antydninger?
- Han hadde nytt om faren din. - Hva da?
Han døde i morges.
- Hvordan? - Giftampulle.
- Gjorde han det selv? - Ja, i cellen.
Jeg beklager.
Jeg vet ikke hvorfor jeg blir så lei meg.
Da han fortalte meg hva han var, blåste jeg i -
- hva som skjedde meg. Men nå husker jeg hvor snill han var.
Hvor snille vi begge to var. Det er en underlig fornemmelse...
Som om noe har skjedd meg og ikke ham.
Nå behøver jeg ikke å hate ham mer. Eller meg selv.
Vi lander snart i Rio.
Ja...
Jeg lurer på om ambassaden kan skaffe meg en kokke.
Jeg hater å lage mat. Finn ut når jeg begynner.
- En drink til? - Nei, takk.
Hørte du det? Jeg er nesten edru. For en gangs skyld.
- Kan ikke en kvinne forandre seg? - Jo. Så lenge det morer.
- En stund. - En stund?
- Du er en usling, Devlin. - Du har vært edru i åtte dager.
- Og ingen nye erobringer. - Det er alltids noe.
- Åtte dager. Nesten helt skyldfri. - Jeg er lykkelig, Dev.
- Hvorfor kan jeg ikke være det? - Jeg hindrer deg ikke.
La din lille politihjerne hvile litt. Hver gang du ser på meg -
- tenker du "En gang forbryter, alltid forbryter. En gang tøyte..."
Bare ta hånden min. Jeg presser deg ikke etterpå.
- Redd? - Kvinner har alltid skremt meg.
- Men jeg pleier å komme over det. - Nå er du redd for...
...at du skal forelske deg i meg. - Det er ikke vanskelig.
Du liker å gjøre narr av meg, hva?
Nei, jeg gjør narr av meg selv. Jeg later som om jeg er så søt...
- Og har hjertet fylt av blomster. - Hyggelig dagdrøm. Og så?
- Jeg tror jeg tar en til allikevel. - Tenkte meg det.
En dobbel.
Hvorfor tror du ikke på meg, Dev?
Bare litt.
Hvorfor vil du ikke?
Jeg vet hvorfor. Du er flau for at du falt for den lille fyllebøtta -
- som du skygget i Miami. Det gjør deg utilpass, ikke sant?
Uovervinnelige Devlin er forelsket i en som ikke er verd det.
Det må være forferdelig. Jeg beklager...
Hun er perfekt til oppgaven.
Jeg er urolig for de tyske forskerne. Hvorfor kan vi ikke pågripe dem?
Det lønner seg ikke engang å ta lederen, Alexander Sebastian.
Du har rett. Din metode er best, inspektør Prescott.
Hun er god til å omgås menn, og vi vil ha noen inn i huset.
Tror du dette vil virke? Har du snakket med henne?
Devlin har nettopp kommet hit med henne. Nå venter vi på -
- at Sebastian kommer til Rio igjen. - Vet hun hva det går ut på?
- Nei. Men ikke vær urolig for henne. - Vet du hvor hun står politisk?
- Ja. - Da har vi ikke noe å tape.
- Vi følger rådet ditt. - Utmerket. Jeg instruerer Devlin.
Det er så deilig her. La oss bli her i kveld.
- Vi må jo ha mat. - Vi kan spise her.
- Jeg lager mat. - Du hater jo å lage mat.
Nei, det gjør jeg ikke.
Men jeg har en kylling i kjøleskapet, og den skal du spise.
- Hva med oppvasken? - Vi spiser med fingrene.
- Skal vi ikke ha tallerkener? - Jo, en hver.
- Spiser du middag med meg i kveld? - Gjerne. Hvor skal du hen?
Jeg skal ringe til hotellet og høre om det er noen beskjeder.
- Et underlig kjærlighetsforhold. - Hvorfor?
Kanskje fordi du ikke elsker meg.
Hotel Palace? Det er T.R. Devlin. Er det noen beskjeder?
Jeg sier fra når jeg slutter å elske deg.
- Du har jo ikke sagt noe. - Handling sier mer enn ord.
Jaså? Les den opp, takk.
- Prescott vil møte meg. - Sa han hva det dreier seg om?
- Det er kanskje oppgaven vår. - Sannsynligvis.
- Skal jeg ta med noe tilbake? - En flaske vin vi kan feire det med.
- Når skal jeg komme? - Klokken syv.
- Hva er det, Devlin? - Jeg vet ikke om hun vil gjøre det.
Har du diskutert det med henne? Hvorfor skulle hun nekte?
- Hun er ikke den type kvinne. - Jeg forstår ikke innstillingen din.
- Hvorfor skulle hun ikke gjøre det? - Hun er uerfaren.
- Hvilken erfaring mangler hun? - De gjennomskuer henne.
Miss Huberman ble delvis valgt fordi Sebastian kjenner henne.
Han var engang forelsket i henne.
- Det visste jeg ikke. - Vi har ikke tid til å gå i detaljer.
Sebastians hus er en fasade. Hun må finne ut hva som skjer der.
Forklar henne hva hun skal. Hva er det?
- Ingenting, sir. - Jeg trodde du ville si noe.
- Hvordan skal de møtes? - Rideklubben er det beste stedet.
Sebastian rir hver morgen. Resten ordner du og miss Huberman.
Takk, Devlin. Det var alt.
Er det deg, Dev? Kyllingen må ha lenger tid enn jeg trodde.
Hva sa de? Nå håper jeg ikke den er stekt for mye.
Jeg får heller skjære den opp her. Vi spiser med stil og bruker bestikk.
Ekteskapet må være vidunderlig hvis det er sånn hver dag.
Er det for kaldt til å spise her ute?
Virker ikke dette kjent?
Hva er det nå? Har du problemer?
Fortell nå mor det alt, da, før middagen er helt ødelagt.
- Fortell hva som tynger deg. - Etter maten.
Nå.
Det er nå du skal fortelle at du har en kone og to yndige barn -
- og at denne galskapen må ta slutt.
Den replikken har du sikkert hørt mange ganger.
Under beltestedet hver gang.
- Det er urettferdig, Dev. - Glem det. Vi skal drøfte oppgaven.
Jaså, det er altså en oppgave?
Kan du huske en mann ved navn Sebastian?
Alex Sebastian? En av min fars venner.
- Han var forelsket i deg. - Det var ikke gjensidig.
- Han er sjef for et tysk konsern. - Familien hans er rik.
De var med og bygget opp den tyske krigsmaskinen.
Vi skal kontakte ham.
- La meg høre. - Du skal møte ham i morgen.
Resten er opp til deg. Du skal bearbeide ham.
- Mata Hari. Elskov for dokumenter. - Det fins ingen dokumenter.
Finn ut hva som foregår i huset og hva gruppen er ute etter -
- og rapporter til oss.
Du har vel visst om den lille oppgaven min hele tiden?
- Jeg hørte om den nettopp nå. - Sa du noe?
- At jeg kanskje ikke var den rette? - Jeg mente at det var opp til deg -
- hvis du ville ut. - Du sa vel at jeg alltids -
- kunne få Sebastian til å spise av hånden min.
Jeg sa ingenting.
Ikke et eneste ord for den lille forelskede piken du gikk fra?
- Det er det som er oppgaven. - Ikke bli sint, Dev.
Jeg fisker bare etter et lite lokkerop fra min drømmeprins.
"Mine herrer! Våger dere å si at den nye Alicia Huberman...
...skal lide en så tung skjebne?" - Det er ikke morsomt.
- Syns du jeg skal gjøre det? - Det er opp til deg.
Ikke et kny, altså?
Si det, elskede. At du liker meg og vet jeg elsker deg.
Jeg venter på svaret ditt.
Du er en ordentlig kamerat.
Du tror ikke på meg, gjør du? Alicia er bare å avskrive.
Å, Dev...
- Når skal jeg begynne? - I morgen tidlig.
Vi skulle ikke ha tatt det ut. Nå er det kaldt.
- Hva leter du etter? - Jeg hadde en flaske champagne.
Jeg arbeider for Pan-American Airways. I PR-avdelingen.
- Mer? - Vi møttes på flyet fra Miami.
Jo færre detaljer, jo bedre.
- Er det ham? - Ja.
La ham få øye på deg.
- Jeg er den jenta ingen husker. - Var det Sebastian?
Vi gir ham en sjanse til.
Kjære Alicia. Kan du tilgi meg at jeg kommer for sent?
- Ja, det gjør ikke noe. - Så søtt av deg å vente.
- Jeg ville møte deg igjen. - Det er slitsomt med forretninger.
- Det preger deg ikke. - Fire års forvitring. Stygt.
- Du virker yngre enn i Washington. - Takket være ditt nærvær.
Men nå er du i Rio, og hvis du ikke akter å forsvinne igjen...
- En drink til? - Ja, takk.
- Kjenner du ham? - Nei. Men han virker kjent.
Prescott, etterretningsoffiser. Han er spion fra Washington.
Det vrimler av dem på den amerikanske ambassaden.
- Han er stilig. - Jeg er allergisk -
- mot amerikanske agenter. De er ikke min type.
- Har de plaget deg her? - Nei, ikke ennå.
- Men var de brysomme i Miami? - Ja. Jeg reiste etter rettssaken.
Jeg spekulerte nok på hvorfor du forlot faren din.
Han insisterte på at jeg skulle reise.
- Jeg visste ikke at han skulle dø. - Mange ting er døde for oss.
Jeg vil gjerne hjelpe deg å glemme.
Det er rart, men jeg føler meg hjemme sammen med deg.
Vet du, kjæreste... Jeg visste at dette ville skje.
At hvis vi møttes igjen ville følelsene mine være som før.
Det samme begjæret. Du er så deilig, kjæreste.
Nå er jeg til latter igjen. Du har naturligvis en annen.
- Er det mr Devlin? - Det er ingen annen.
Han virker oppmerksom.
Han har pint meg med sin oppmerksomhet siden jeg kom hit.
- Vi møttes på flyet fra Miami. - Et vakkert par.
Mr Devlin interesserer meg ikke. Jeg følte meg så ensom den dagen -
- at jeg kunne ha ridd sammen med hvem som helst.
- Kan jeg hjelpe mot ensomheten? - Det er søtt av deg, du glemmer -
- hvor motbydelig jeg var engang. - Jeg vil sette angeren din på prøve.
- En middag i morgen kveld? - Gjerne.
- Hjemme hos meg? - Høres deilig ut.
- Min mor har fest. - Og en ekstra gjest går bra?
- Skal vi bestille? - Jeg er skrubbsulten.
Hva skal vi spise på vår første middag sammen?
- God kveld. - Strålende.
Du må ta på denne.
- Kan du hjelpe meg? - Naturligvis.
- Han kjente meg altså igjen? - Ja, han syntes du var stilig.
Synd jeg ikke kan bli med. Prøv å huske navnene -
- på alle de du møter i kveld. Og nasjonaliteten deres.
- Tyskerne? Det blir ikke vanskelig. - Ikke still spørsmål. Se og lytt.
- Du må ikke undervurdere dem. - Takk for instruksjonene.
Ikke vis dere sammen noen dager, i tilfelle Sebastians folk -
- finner på å sjekke deg senere. Det var alt. Lykke til.
Jeg er miss Huberman. Si til mr Sebastian at jeg er her.
Miss Huberman? Unnskyld at du måtte vente.
Du er din far opp ad dage. Jeg er Alex' mor.
Nå forstår jeg hvorfor Alex alltid har beundret deg.
Du vitnet ikke ved din fars rettssak.
Han forbød advokatene sine å innkalle meg som vitne.
- Hvorfor det, tro? - God kveld, Alicia.
Deilig. Har du hilst på min mor? Du møtte ikke Alicia -
- i Washington. Hvor var du? - De andre gjestene venter, Alex.
Skal jeg ta sjalet?
Miss Huberman, tillat meg å presentere Eric Mathis.
- William Rossner. - Goddag.
Gleder meg.
- Emil Hupka. - Goddag.
- En fornøyelse. - Og mr Knerr.
Og dr. Anderson.
Det er meg en stor glede.
- Dr. Anderson er vår hedersgjest. - Du må ikke trette miss Huberman.
- Iallefall ikke før middagen. - Det er servert, madame.
Du sitter hos meg, dr. Anderson. Eric sitter hos miss Huberman.
- Er du nettopp kommet fra Spania? - For noen uker siden.
Den flasken hører ikke til her.
- Sett noen gode filmer i dag, Eric? - Nei, jeg ble skuffet.
Eric elsker tårepersene på kino. Han er så sentimental.
- Vi må gjøre noe med Emil. - Det var et forståelig feiltrinn.
- Han var trett. - Et farlig feiltrinn.
Det var ikke første gang, og det er heller ikke siste.
- Det er trist. - Jeg skal nok finne på noe.
Veien opp til Petropolis er svingete, og den ligger veldig høyt.
Det er en del vanskelige svinger, og Emil kan ta meg med i bilen.
Det er vanskelig å hoppe ut. Men jeg må bare se meg for.
Forrige gang forstuet jeg ankelen.
Madame spør om dere vil drikke kaffe her inne.
Jeg tror vi tar den her, Emil.
- Unnskyld at jeg laget en scene. - Sludder.
Du har arbeidet for mye. Du trenger å hvile deg.
- Helsen din betyr mye for oss. - Ja, jeg er veldig trett.
Så hvis du vil unnskylde meg overfor damene vil jeg gå nå.
Jeg blir med, Emil. Du må ikke kjøre alene helt opp til Petropolis.
- Jeg kjører deg. - Nei. Det er for mye forlangt.
Tull, jeg kjører deg gjerne. God natt, mine herrer.
- Håper det går bedre i morgen. - Takk. Og unnskyld en gang til.
Takk for en utsøkt middag. Hils din mor og si desserten var fortreffelig.
- Hvor ble miss Huberman av? - Behøver du å kalle Alicia -
- miss Huberman? Det er uhøflig. - Hva mener du? Har hun klaget?
- Smil til henne. - Skal vi glise som idioter begge to?
- Jeg er her for å nyte det. - Kjeder jeg deg?
God dag. Jeg syntes nok det var deg.
- Hvor er de? - På benkene. De ser oss ikke.
- Alex og hans mor. - Du behøver ikke å ringe igjen.
Kan du høre meg? Har du hørt om en dr. Anderson?
Forsker. Vennlig ansikt, 60 år, grått hår, stort arr i pannen.
- Høy eller lav? - Lav.
- Kjenner du Emil Hupka? - Nei.
Han lagde oppstyr pga en vinflaske.
- Feil årgang? - Han trodde det var noe annet i.
- Men det var vin. Vi drakk det. - Har han gjort noe siden?
Jeg har ikke sett ham.
- Mer? - Ikke noe viktig.
Men det er en ting du kan notere. Du kan føye Sebastians navn -
- til listen over mine erobringer.
- Det gikk fort. - Det var jo det du ville.
Spiller du i løpet her? Nummer 10 vinner, sier Alex.
- Den har gått dårlig en stund... - Og du kalte deg en ny kvinne?
- "Et hjerte fylt av blomster". - Idiot.
Du visste hva jeg gjorde, og kunne ha stoppet meg -
- med et eneste ord, men du drev meg i armene på ham.
- Sa du ikke jeg skulle gjøre det? - Sånt avgjør en kvinne selv.
Jeg trodde nesten at du hadde forandret deg.
- Det var derfor jeg ikke grep inn. - En slags kjærlighetstest?
- Du trodde ikke på meg allikevel. - Og det var heldig, hva?
- "Kjærligheten tvang henne til det." - Sa du bare at du elsket meg?
- Jeg er bare en ny kjæreste på listen. - Jeg hater deg.
- Nummer 10 leder. Bravo, Sebastian. - Har du ikke mer å si?
Tørk øynene dine, skatt. Vi har en hard oppgave foran oss.
Der kommer drømmeprinsen.
For en vidunderlig hest, Alex! Husker du mr Devlin?
Alicia sier du spilte på nr. 10. Synd jeg fikk tipset for sent.
- Har du satset mye på vinneren? - Jeg så ikke løpet.
Jeg så på deg og mr Devlin. Dere hadde avtalt å møtes her.
- Sludder. Det var helt tilfeldig. - Du ville ikke slippe unna heller.
Jeg så dere og tenkte at du kanskje er forelsket i ham.
- Nei. Jeg hater ham. - Jaså? Han er flott.
- Mr Devlin betyr ikke noe for meg. - Overbevis meg.
Vil du overbevise meg om at mr Devlin ikke betyr noe?
Den lille planen vår virker, og vi har endelig fått tak i noe konkret.
- Bra. Hva er det? - Professor Wilhelm Otto Renzler...
...arbeider her i Brasil. - Et av Tysklands store genier.
Han bor og forsker i Sebastians hus.
- De kaller ham dr. Anderson. - Kom inn.
Miss Huberman vil snakke med inspektør Prescott eller mr Devlin.
Er hun her? Be henne komme inn.
- Det er feil at hun kommer hit. - Ja, den typen kvinne...
- Hvilken type, mr Beardsley? - Vi vet hva slags type hun er.
Miss Huberman er ikke en dame. Hun risikerer livet -
- men er ikke like fornem som din ekteviv som sitter i Washington...
...og spiller bridge med damene. - Rolig, Dev.
- Upassende ord om min hustru. - Unnskyld.
Goddag, miss Huberman. Mr Beardsley. Senor Julio Barbosa.
- Min regjering respekterer deg. - Men du burde ikke komme hit.
Jeg trenger veiledning, og kunne ikke finne mr Devlin.
- Det bør helst være før lunsj. - Har det skjedd noe?
Mr Sebastian har fridd til meg. Han vil at vi gifter oss straks -
- og vil ha svar til lunsj. Jeg visste ikke hva dere mente.
Er du villig til å gå så langt for oss?
- Ja. Hvis dere ønsker det. - Hva syns du, Devlin?
- En god ide. - Du kjenner saken best av alle.
Hva har inspirert Alex Sebastian til å ta det skrittet?
- Han er forelsket i meg. - Og han tror du elsker ham?
- Ja, det tror han. - Det var det beste som kunne skje.
- Så jeg kan altså si "ja"? - Ja, det syns jeg.
Det er jo det perfekte ekteskap. For oss.
Forsinker det oss ikke en anelse? Mr Sebastian er jo romantiker, hva?
Da vil han sannsynligvis ta med bruden på bryllupsreise.
Miss Huberman sørger sikkert for å komme fort tilbake.
- Ja, det skal nok gå. - Da behøver du ikke meg lenger.
Mange takk, miss Huberman. Inntil videre har alt gått fint.
Tror du ikke hun bare kom for å erobre den rike Alex Sebastian?
- Hun visste jo ikke at jeg var her. - Vi må snakke om det i kveld.
Alle dine spørsmål viser at du alltid har vært sjalu på kvinnene mine.
- Det er ikke mer å snakke om. - Det blir altså ekteskap?
Bryllupet står i neste uke. En privat seremoni.
Men vi ønsker begge at du kommer, hvis du selv vil.
God kveld, sir. Madame.
- Det er litt dystert her. - Madame Sebastian visste ikke -
- om du kom tilbake i kveld. Hun ba oss trekke oss tilbake.
- Hvor er min mor? - Hun gikk tidlig i seng.
Trist hjemkomst for deg, vennen. Skal vi be Joseph finne litt mat?
- Jeg er faktisk ganske trett. - Skal vi gå rett opp?
Legg frem alt tøyet mitt på sengen. Er det luftet ut i skapene, Joseph?
Jeg trenger mer plass.
- Døren er låst. - Her er det lager.
- Kan jeg få nøkkelen? - Jeg har ingen.
Madame Sebastian har hånd om alle nøklene.
- Vet du hvor mr Sebastian er? - Han er i møte nede.
- Jeg savner Hupka. - Gloichen er like dyktig.
Men jeg vil ikke kritisere. Du ønsker altså en skriftlig rapport?
- Mitt arbeid er ferdig, kjære venner. - Lyktes det?
- Unnskyld meg... - Kom inn.
Noen av skapene der oppe er låst. Kan jeg låne nøklene?
Unnskyld, det hadde jeg glemt. Du får dem straks.
Jeg kommer opp med dem.
Mor...?
Vær så god. Jeg er dessverre opptatt resten av formiddagen.
Mr Sebastian har nøkkelen hit. Det er vinkjelleren.
- Da må du se i vinkjelleren. - Alex har nøkkelen.
- Få tak i den. - Hvordan?
- Bor dere ikke sammen? - Hva skal jeg lete etter?
En flaske vin som den som gjorde fyren nervøs forleden.
Alle flaskene er like for meg. Jeg er ikke så skarpsindig.
- Du klarer det fint. - Det er ikke moro, Dev.
Det er for sent å angre nå.
Overtal mannen din til å presentere deg i Rios selskapsliv.
- Hvorfor? - Inviter meg.
Så undersøker jeg vinkjelleren.
Jeg tror ikke mannen min er interessert i fester ennå.
Er ikke hvetebrødsdagene forbi? Ikke undervurder din egen sjarm.
- Han tror du er forelsket i meg. - Du inviterer meg så jeg kan se...
...hvor lykkelig du er. Da glemmer jeg kanskje lidenskapen.
- Det lyder logisk. - I neste uke. Skaff nøkkelen.
Jeg skal opp til Belem, men jeg er tilbake i tide.
- Jeg gleder meg til å se deg. - Alltid en fornøyelse, madame.
Så merkelig at mr Devlin kommer. Jeg skjønner godt-
- at man forelsker seg i deg, men jeg håper ikke-
- du gir ham falske forhåpninger.
Elskede...
Når man elsker i min alder er enhver mann som ser på deg en trussel.
Nå går vi inn til de andre. Alle gjestene er ankommet.
Hvor skal jeg sitte, madame Sebastian?
- Dev... - God kveld.
Du har ikke sett huset, vel? La meg vise deg rundt.
Senere. Hans Nåde er på vei.
- Mr Devlin, gleder meg. - Snilt av din kone å be meg.
Innbydelsen var fra oss begge. Han trenger mat og selskap.
Hyggelig, madame Estorik...
Dette blir vanskelig. Han vokter oss som en hauk.
- Ja, han er temmelig sjalu. - Tok du nøkkelen i kjedet hans?
Da får vi håpe han ikke henter mer vin i kjelleren.
Det hadde jeg ikke tenkt på.
Takk.
Hyggelig, mr Devlin. Husker du meg? Unge menn glemmer så fort.
Å, champagne. Tillater du?
Joseph, er det champagne nok til hele kvelden?
Det håper jeg.
Hygger du deg, mr Devlin? Det er så mye jeg vil vite om USA.
Jeg skal svare så godt jeg kan. Vil du unnskylde meg?
Vi må skynde oss. Joseph må kanskje be Alex hente mer vin.
- Det går fortere enn han trodde. - Ergerlig.
- Kikker han? - Ja. Gå ut i hagen og vent.
Jeg kommer ut og viser deg døren til vinkjelleren.
Deilig fest, ikke sant? Jeg er så stolt av deg.
- Plager mr Devlin deg? - Nei. Han drukner sine sorger.
Unnskyld. Jeg vil be orkesteret spille litt brasiliansk musikk.
Det er den døren.
Jeg lar hagedøra stå åpen.
Hva skjedde her?
Årgangs-sand...
Hjelp meg med å finne en flaske med samme etikett som de andre.
- Det er ikke alminnelig sand. - Heller en slags malm.
- Mystisk. - Jeg er skrekkslagen.
- Lat som om du er portvakt. - Det går seint.
- Nei, vi rekker det. - Jeg tror det kommer noen.
- Tenk hvis han og Joseph kommer. - Uheldig.
Det kommer noen.
- Alex! Han har sett oss. - Jeg kysser deg.
- Da tror han vi... - Det er meningen.
Gå opp igjen, Joseph. De kan få bruk for deg.
Å, Dev...
Dytt meg bort.
- Unnskyld at jeg avbryter dere. - Han har drukket.
- Bar han deg ned hit? - Jeg ber deg, Alex...
- Du elsker ham. - Nei. Gå nå.
Din hustru snakker sant. Jeg elsket henne før deg.
- Men du var den heldige. - Vær så snill å gå.
Jeg ble med ned hit fordi han truet med å lage en scene.
- Han kysset deg. - Jeg prøvde å forhindre det.
Vi må snakke om det senere. Gå nå opp til gjestene dine, hva?
- Går du alt, mr Devlin? - Jeg skal tidlig opp i morgen.
Joseph... Vi henter vinen nå.
De trenger visst ikke mer champagne. Er det ikke litt igjen der oppe?
Og det er whisky og vin. Det må være godt.
- Jeg er lei for det som skjedde. - Jeg oppførte meg som en skolegutt.
- Du tror meg altså? - Naturligvis.
- Blir du med opp? - Snart. Dr. Anderson venter på meg.
Sov godt. Det var en vellykket fest.
God natt. Takk for at du er så snill.
Mor?
Hvorfor er du oppe så tidlig?
- Jeg trenger hjelp. - Er det noe galt?
En hel del. Alicia...
Naturligvis. Jeg visste det. Er det mr Devlin?
Nei.
Jeg er gift med en amerikansk agent.
Ja, nå forstår jeg bedre. Du valgte henne på grunn av faren.
Jeg oppførte meg som en idiot. At jeg kunne tro henne...
- Ikke dvel ved minnene. - Hva gjør jeg? Det er ute med meg!
De finner ut hvem min kone er. Emil Hupka gjorde ingenting -
- men jeg forrådte dem. Jeg ville selv drept enhver forræder.
- De behøver ikke å oppdage det. - Mathis er skarp.
Men han kan neppe forestille seg at din kone er amerikansk agent.
Din enorme dumhet beskytter oss. Foreløpig.
Jeg ordner Alicia selv. Jeg så på henne mens hun sov.
- Jeg kunne ha... - Stille, Alex!
Du stengte meg ute fra bryllupet. La meg nå ordne dette.
Ingen får å vite hvem hun er. Ingen får mistanke til henne eller oss.
Hun vil kunne bevege seg fritt, men får ikke noe å rapportere om.
Hun skal fjernes, men langsomt. Hun kan bli syk -
- og forbli syk til...
- Drikk kaffen din før den blir kald. - Skal du ut i dag?
- Jeg skal skrive brev. Og du? - Jeg skal handle litt.
Jeg vil se om jeg kan finne noen nye bøker fra New York.
Kan du høre om sigarene mine er kommet? Det er cirka tusen.
- Er det noe i veien? - Lyset generer meg. Vil du?
Mange tåler ikke solen her. Du må være forsiktig.
Du kan være stolt av deg selv, mrs Sebastian.
Det sanden Devlin kom med inneholder spor av uran.
Nå må du finne ut hvor sanden stammer fra.
Det er ytterst viktig å vite hvor uranleiene ligger -
- og du kan sannsynligvis hjelpe. Men det var ikke derfor -
- jeg ba deg komme i dag. Du får en ny kontaktperson -
- om en ukes tid. Mr Devlin skal til Spania.
- Spania? Vet han det? - Han ba selv om å bli overført.
- Stedet begynner å kjede ham. - Så han vil forlate Rio?
Ja, han tror at Spania er mer interessant.
Sikkert. En begavet mann som han kan vel ikke utrette mer her.
Det meste blir rutine etterhvert.
Men til da rapporterer jeg til mr Devlin som alltid?
- Han blir til den nye kommer. - Takk. Jeg holder ørene åpne.
Pass på solen.
Hva er det, elskede? Har du vondt?
- Jeg blir så svimmel... - Hun ble utilpass.
Det går nok. Vi går inn.
- Unnskyld at jeg er sen. - Jeg satt og følte meg litt ensom.
- Rio kan være en kjedelig by. - Noe nytt?
- Nei. Og med deg? - Heller ikke noe.
Problemer hjemme på grunn av det forleden kveld?
- Ingen fotavtrykk i sanden? - Nei.
- En høflighetsvisitt, altså? - Det er godt med litt frisk luft.
Du ser ille ut.
- Er du syk? - Nei. Tømmermenn.
- På flaska igjen? - Det letter hverdagen.
- Stor fest? - Bare familien.
- Det lyder muntert. - Det kvikker opp i en kjedelig by.
Ta det rolig med spriten.
- Er du ikke også litt lei av Rio? - Det er slett ikke så ille.
Du ser helt knust ut. Det var visst en vill fest.
- Ja, det var det. - Mor deg bare for min skyld.
Dette er ditt. Et tørkle jeg lånte av deg i Miami.
Rydder du opp?
Farvel, Dev.
- Hva mener du med "farvel"? - Ingenting. Bare "farvel".
- Frisk luft hjelper ikke allikevel. - Sett deg ned igjen.
- Hvor skal du hen? - Hjem...
- Du passer ikke på deg selv, Alicia. - Jeg har det bedre nå.
Det ser dårlig ut. Du har ringer under øynene.
- Du må til lege. - Jeg går aldri til legen.
- De sender alltid folk på sykehuset. - Det er kanskje der du bør være.
Si meg, når begynte du å føle deg dårlig?
- Jeg tror det var på festen. - En sjøtur ville gjøre deg godt.
Til Spania, kanskje. Da får du nok røde kinn igjen.
- Jeg liker ikke å seile. - Vi kan jo reise sammen, kjæreste.
Jeg foretrekker Alex fremfor sjøsyke.
- Jeg blir alltid sjøsyk. - Da er fjellene kanskje noe for deg.
Ren og frisk luft. Jeg reiser i neste uke.
- Trist. Jeg vil savne deg. - Jeg skal arbeide. Blir du med...
...blir du ikke sjøsyk. Og Aymores-fjellene er så pene.
- Masse blomster og... - Alicia trenger hvile.
- Jeg har hørt om Aymores-fjellene. - Virkelig?
Og alle de små landsbyene. Skal du til Leopaldina?
- Nei, jeg skal til Santa Ma... - Mer cognac, Otto?
Jeg drikker aldri mer enn en. Jeg vil drikke kaffen min.
Nei, det er...
Unnskyld. Alex har kanskje rett. Hvile er nok den beste medisin.
Bli i sengen noen dager. Les, slapp av og glem alle sorger.
Det er kanskje den beste medisin. Da er du frisk når jeg vender hjem.
- Jeg går opp i seng. - Vondt igjen?
- Skal jeg bli med opp? - Vil du ha litt varmt vann?
Nei, ikke tenk på det. Jeg klarer meg.
Er du ikke bedre i morgen bør du gå til legen.
Jeg er urolig for henne.
- Alicia? - Vi må bære henne opp.
Nei! Gå vekk!
Vi må tilkalle en lege. Hun lider. Jeg ringer til sykehuset.
Rolig, Otto. Vi finner en dyktig lege. Vi tar oss av henne.
Trekk ut kontakten, Joseph. Madame trenger fullstendig ro.
- Fem dager? En real kule. - Jeg tror ikke på det.
- Hun var beruset da dere møttes. - Ja, men jeg har tenkt over det.
- Jeg tror ikke hun drikker. - Hvorfor skulle hun lyve om det?
Hun var ikke full, men syk. Det er kanskje derfor hun uteblir.
- Det lyder som tømmermenn. - Jeg drar ut dit.
- Ikke ødelegg for oss nå. - Det er bare en høflighetsvisitt.
Utmerket, men ikke ta sjanser. Ring når du kommer tilbake.
- God kveld, sir. - Er familien hjemme?
Vil du melde mr Sebastian at mr Devlin er her?
- Hva er det, Joseph? - Mr Sebastian vil ikke forstyrres.
- Sover han? - Han sitter i møte.
Hvor lenge varer det? Er mrs Sebastian hjemme?
- Kan du gi henne beskjed? - Dessverre. Hun er svært syk.
- Hvor lenge har hun vært det? - En uke.
- Har legen sett til henne? - Det tror jeg.
Vent her, så skal jeg gi mr Sebastian beskjed.
Unnskyld meg, sir. Mr Devlin spør etter deg.
Si jeg kommer straks.
- Fortsett. Det lyder alvorlig. - Ja. Hva skjedde her på mandag?
Det samme. En mann skygget meg da jeg gikk fra banken -
- og i morges på billettkontoret kom den samme mannen inn -
- og stilte seg ved siden av meg.
Alicia... Alicia?
- Hva er det med deg? - Jeg er så glad for at du kom.
Jeg orket ikke å vente og bekymre meg for deg mer.
Det var ikke tømmermenn. Du var syk.
- Ja, det var jeg. - Hva feiler det deg?
Hva feiler det deg?
De forgifter meg. Jeg forsøkte å flykte, men var for svak.
- Hvor lenge har du vært syk? - Siden festen.
Alex og hans mor oppdaget det.
Prøv å sette deg opp. Du må vekk herfra.
- Jeg trodde du var reist. - Nei. Jeg måtte se deg.
Jeg ville reise fordi jeg elsker deg. Jeg tålte ikke å se dere to sammen.
Du elsker meg. Hvorfor sier du det først nå?
Jeg kunne ikke se og tenke klart. Jeg var helt knust av smerte.
Det var så vondt at jeg ikke kunne få deg.
- Å, du elsker meg. Du elsker meg... - Fra første øyeblikk.
Ta på denne.
Prøv å sitte.
Jeg tror ikke jeg kan, Dev. De har gitt meg sovetabletter.
- Hold deg våken, snakk. Frakken? - I skapet.
De andre måtte ikke få vite noe om meg.
Fortell videre.
- Fortsett. Hva skjedde? - Alex oppdaget det.
- Men ikke de andre? - Da ville de ha drept meg.
- De drepte Emil. - Har du smerter?
- Jeg vet ikke. Tablettene... - Kom med føttene.
- Si det igjen. Det holder meg våken. - Jeg elsker deg.
Reis deg opp. Våkn opp, snakk!
- Dr. Anderson... - Fortsett. Gå, snakk!
Sanden kommer fra Aymores-fjellene.
- Ved byen Santa Ma... - Flink pike. Hold deg våken.
Jeg er redd. De er her alle sammen. Det går ikke.
- Bli hos meg for alltid. - Du blir aldri kvitt meg.
Pass på. Han kommer.
- Hva er dette? - Hun må på sykehus -
- og bli kvitt giften. Kanskje vennene dine bør høre om dette?
- Hun skal inn i seng. - Det vil være dumt å prøve.
- Vet han det? - Hva er det, Alex?
- Det er Alicia! - Er det blitt verre?
Nå går vi. Du har vel ikke glemt hva de gjorde med Emil?
- Hjelp ham, Alex. - Klokt valg, madame.
- Jeg er ikke redd døden. - Så fortell dem hvem hun er.
- Skal jeg hjelpe til? - Nei, takk.
Hvor kjører du henne hen?
- Svar ham, Sebastian. - På sykehuset! Snakk med dem.
Endelig. Du ventet for lenge, Alex.
Skal jeg begynne å skyte?
- Det er bare tyve meter igjen. - Hva skjer, Alex?
Hun brøt sammen. Mr Devlin hørte henne skrike -
- mens han ventet på meg. - Jeg ringte straks til sykehuset.
- Blir du med? - Nei. Jeg venter her.
Arme barn.
- Hvordan har du det? - Jeg er svimmel.
- Vent, jeg blir med! - Beklager, Sebastian.
- De ser på meg! - Det er ditt problem.
Det er ikke telefon på rommet hennes.
Kom inn her, Alex. Jeg vil snakke med deg.
Scandinavian Text Service